Csak, hogy ne keltsünk hiú reményeket:
A gyámhivatal hozzájárulása csak akkor kell a lakóhely-változtatáshoz, ha a különélő szülő jóváhagyása nincs meg. A „visszacuccolás” biztosan nem lesz kötelezettség, mindössze elfogadható magyarázatot kell találnia a költözőnek, és meg fogja kapni a gyh. hozzájárulását, mert ez az ügyintézőnek így lesz nem csak ésszerű, de egyszerű is. A gyerek meg, amíg az édesanyjánál van elhelyezve, evidens, hogy ott lakik, ahol ő.
Még az sem biztos, hogy amíg nincs újraszabályozva a kapcsolattartás, addig a gondozó szülőnek vissza kell hordania a gyereket a kapcsolattartási időszakokra, mert elsősorban az számít, hogy mi van a határozatban, mint átadás helye. Ha csak annyi, hogy az a gondozó szülő tartózkodási helye, akkor bizony a különélő szülő utazhat már az engedélyezés előtt is, méghozzá, hacsak nem valami rendkívüli módon belátó gyhivatalt fog ki, teljes egészében a saját költségén. A határozatot/végzést szó szerint kell értelmezni, ezért érdemes jól „átrágni”.
Egyet lehet tenni, ha a gyerek biztosan a másik szülőt akarja már, és az is nagyon biztosnak látszik, hogy ez lesz hosszútávon is a kívánsága és az érdeke is, valamint az életkörülményeiben a döntés előttihez képest, lényeges a változás, el kell indítani az elhelyezés megváltoztatására irányuló pert. Ha a kapcsolattartást a gondozó szülő valamilyen módon még akadályozná is, akkor minden alkalommal bejelentést kell tenni a gyhivatalnál, mert a kapcsolattartás akadályozása is egy ok az elhelyezés megváltoztatására. Nagyon sok tényezőre kell figyelni, és ha a hivatal időt húz, azonnal jelezni kell a II. foknak, különben előfordulhat, hogy hónapok telnek el hiába. Bizalommal kell indulni, de a statisztika alapján, jobb, ha alaposan és küzdelemre is felkészül az, aki akár a családsegítő, akár a gyermekjóléti szolgálat, akár a gyámhivatalok eredményességében bízik. (Remélhetőleg csak egyelőre.)